Evo me...
Da?
Da, ja sam.
Dobar dan.
Da.
Danas?
Zašto? Šta se dogodilo?
Imam sastanak s direktorom.
Ovuda. -Hvala.
Napred!
Dobar dan. -Dobar dan, g. Sermonti!
Oprostite na smetnji. Sedite.
Zdravo! -Zdravo, tata!
Dogodilo se nešto veoma neprijatno.
Iz laboratorije je nestao fosil.
Redak amonit.
Bilo bi mi žao da je Andrea umešan...
Govorite o krađi? -Da.
Sumnjamo na Andreu i njegovog druga Lusijana.
Nismo mi!
To i Lucijano tvrdi.
Kolega iz razreda ih je čuo kako se hvale
da su uzeli fosil. -Nije istina!
Žao mi je, ali moram im zabraniti
dolazak u školu na nedelju dana.
Koliko razumete od onoga što vam govorim?
Koliki je procenat vašeg razumevanja? 20, 30 posto?
Provela sam ovde 460 sati i potrošila 46 miliona lira.
Osim toga, kad završimo, uvek se častim haljinom.
Vaši pacijenti im donose dobru zaradu. Raspitala sam se.
Čak i trgovinama hranom. Videla sam svojim očima.
Moram reći svom nećaku da ovde otvori trgovinu!
Uvek osećate grižu savesti
i odgovornost za ono što se događa...
Ali, ne možemo u potpunosti uticati na svoje živote.
Činimo koliko možemo.
Trebalo bi da naučite da čekate umesto da reagujete.
Budite dokoni. To ne znači da morate biti pasivni.
Samo prihvatite život i svet malo opuštenije.
Šta vi mislite?
Otvorim vrata koja vode u hodnik
gde gomila ljudi ide meni u susret.
Pomislim da je zabava već gotova.
Zatim otvorim vrata koja vode na prostranu terasu.
Tamo su vrata u podu, stepenice, vratašca...
Kakav san! Živa dosada!
Vrata u podu, stepenice, vrata koja se otvaraju...
Sve je puno simbola koje možete satima tumačiti.
Iskreno, mislim da je to gubljenje vremena.
Oko 180 strana... Da, sa slikama.
Pročitala sam uvod. Izgleda da je dobar.
Razgovarala si s Andreom? -Kako? Trenutak.
Da, razgovarala sam s njim. -Rekao ti je? -Da.
Sad ću ja. Đovani je upravo ušao.
Dve nedelje nije dovoljno.
Volim tamo da igram. Dobar je parket.
Lopta drugačije udara nego na našem podu.
Kako to? -Mi imamo linoleum. Znaš i sam.
To proizvodi tupi zvuk koji baš ne nadahnjuje.
Nekako je lepljiv...
Ja volim zvuk loptice kad udari o reket.
I ja. Ovako. -Da, tako.
Hvala.
Koji ti je omiljeni sport, po zvuku?
Ne znam... Hokej na ledu.
Hajdete, ako kaže da nije to učinio, onda nije.
Čitava zbrka oko jednog kamena!
Hoćeš da kažeš, oko krađe...
Znam šta ćemo.
Ako odmah dođe, onda nije on.
Ako kasni pet minuta, znači da je kriv.
Ako kasni petnaest minuta, kriv je direktor.
Možda čak kod kuće ima čitavu zbirku!
Duhovito! Da direktor krade u svojoj školi!
Evo me!
Bravo!
Šta se događa?
Ništa.
Izvoli nagradu. Pobedio si.
Irena je smislila novu igru tebi u čast.
Otići tamo znači priznati krivicu!
Ne, samo hoću da shvatim šta se zaista dogodilo.
Nije to učinio. Razgovarala sam s njim.
Znaš ga. Nikad mu tako nešto ne bi palo na um.
Krađa! Molim te! To je smešno!
Krađa...
Da vidimo šta se dogodilo...
Šta će drugi reći.
Čak i ne znam kako amonit izgleda.
Sličan je školjci. Ima oblik spirale.
Hoćeš da ja idem?
Radije bih da idem sam.
Važi?
Neobične kuće, zar ne?
Ne poznajem nikoga ko živi tako daleko.
Stvarno je daleko. Kako dođeš dovde?
Idem autobusom br. 24. To je mirna četvrt.
Da, znam. Samo...
Nikad nisam bio ovde.
Ovde su već dugo?
Lusijano ovde živi otkad znam za njega.
Kakav je taj Filipo?
Nikada mi se nije mnogo dopadao.
Video si fosil, zar ne?
Da. Lusijano je otvorio torbu i bio je unutra.
Nema šanse! Vi svašta verujete!
To su bile patike u plastičnoj kesi.
Nisam video tenisice. One su veće!
Kesa je imala oblik amonita!
Samo malo. Prvi put spominješ plastičnu kesu.
Fosil je bio unutra! Smejali su se.
Pa šta! Možda su se samo šalili?
Ne... Kada sam hteo da vidim šta je,
pobegli su.
Tako da ništa nisam mogao da vidim.
U stvari ništa nisam video. Zadovoljni?
Šta mislite?
Neka Filipo razgovara sa svojim roditeljima.
Mi idemo. Možemo li izaći preko balkona?
Naravno. -Hvala. Idemo.
Plastična kesa, amonit, patike...
Nisam razumeo o čemu je reč.
Meni sve izgleda prilično jasno.
Stvarno?
Zaista sam srećna. -Takođe.
Jesi li upoznala Lusijanovog oca?
Jednom sam ga srela u školi. Zašto?
Bio je prilično agresivan. -Prema tebi?
Molim te.
Bio je grub prema Filipu koji ih je optuživao.
Imao je pravo.
Valjda, ali bilo je prilično neprijatno.
Filipo je sve izmislio. Ko zna zašto?
Verovatno ne voli Andreu.
Da, Andrea mi je isto rekao. Ne slažu se.
Bojim se da ne postanem manijak
koji će silovati dete i završiti u zatvoru.
Kad sam vas pitao da li vam se gadim,
rekli ste "ne" i bilo mi je drago.
Pogledao sam onaj film o kom ste mi govorili.
Bio je dobar.
Drago mi je.
Drago mi je što ste otišli da ga pogledate.
To mi izgleda veoma pozitivno.
Možda, ali pornići su bolji.
Ali, pogledavši taj film, bliže ste...
Jebeš sve to!
Juče sam uzeo porno časopis
i drkao pored otvorenog prozora!
Drkao sam!
Lepo i polako. Uzeo sam Apaurin.
Voleo bih da upoznam genija koji ih je izumeo.
Taj zna da pomogne ljudima!
Čak i psi koji vuku saonice umiru
od mirisa breskve. Ne mogu da ga podnesem.
Samo jedan preživi, beli huski, ali junak ga ubija.
U jednom trenutku, ukrca se na brod pun leševa.
Do 60. strane u knjizi, svi su mrtvi!
Oskare,
uvek volim da slušam vaše priče.
Ali, hajde da vidimo zašto ste to spomenuli?
Sve te mrtvace?
Ne znam.
Nemam konkretan razlog.
Svi mi kažu da sam u formi.
Šta vi mislite?
Dobro sam.
Posao mi dobro ide.
Dobro sam.
lako još uvek razmišljam o samoubistvu,
i imam osećaj da ću ponovo pokušati,
možda ću sledeći put zaista i uspeti.
Kako možete normalno da živite i osećate se dobro,
i razmišljate o tome da se ubijete?
Kako je to moguće?
Ita res accendent lumina rebus.
Ovo je lako: Tako će se sve zagonetke rešiti.
To ništa ne znači.
Ne? Možda sam loše pročitao.
Sve ćeš lako shvatiti.
Sve će biti prosvetljeno, noć ti neće skrivati put.
Priroda će te ispuniti i sve će se zagonetke rešiti.
To nema smisla.
Molim te, sve je savršeno jasno!
Da? Misliš?
Šta znači "Priroda će te ispuniti?"
Čovek koji stoji pred svemirom!
Kretenu! Popušio si previše džointa!
Šta je rekla? -Rekla je: Popušio si previše džointa.
Dobro sam čuo. -Da.
Ne bi mogao da pričekaš kad završimo s poslom?
Pušim sve vreme! Samo radi ukusa.
Sve vreme!
Nisi romantičan: Čovek pred svemirom!
Pokušaćemo sutra, važi?
Smiri se.
Daj mi poljubac...
Samo jedan mali poljubac u obraz.
Neću. -U redu. Shvatio sam.
Idem. -Vidimo se.
Idem. Do viđenja. -Do viđenja!
Perductus. Od čega to dolazi?
Ne pitaj mamu. Ona nikad nije učila latinski!
Perduco znači: voziti, privući, zavesti, produžiti...
Onda...
Bez teškoća, vodiće te...
Namque alid ex alio clarescet nec tibi caeca nox...
Clarescet?
Zaista, sve stvari...
Mislim da je Mateo bio u pravu.
Čovek pred svemirom...
Molim te, slučajno je pogodio!
Gasimo svetla?
Još pet minuta.
Slušaj ovu pesmu.
Zove se Nožni prsti.
Šta se to događa, do đavola?
Kakvi su to nožni prsti kad im više ništa nije bitno?
Jesu li zaista moji?
Zaboravili su stare dane?
Kakav je to osećaj bio, biti živ?
Uvek u prvim redovima, prvi na podijumu za igru
kad bi se začula muzika?
Lepo, zar ne?
Halo?
Ima li koga? Umorna si? -Da.
Mnogo umorna?
Mnogo, mnogo umorna?
Ova spavaćica...
Smeta ti? -Malo...
Dobar dan!
Uđite. -Hvala.
Divan kauč. Jednostavan, udoban.
Elegantan na svoj način.
Ali, ne nameravam na njemu da ležim.
Recite mi sve.
Preporučio mi vas je doktor Vitali iz Milana.
Da budem iskren, nikad nisam čuo za vas.
Izgledate mi prilično mladi.
Četiri, pet godina mlađi od mene.
Mislim da su psihijatri vaših godina najgori.
Zašto tako mislite?
Ciničniji ste.
Za vas je to samo posao.
Mlađi ste od mene, ne toliko bogati...
Ne znam jeste li pametniji.
Možda nisam dovoljno pametan za vas,
ali ovo nije nadmetanje u inteligenciji.
To je sasvim druga stvar.
Koliko traje terapija?
Ko odlučuje kada je završena?
O tome ćemo zajednički odlučiti.
Ostavili ste utisak na mene.
Tako ste smireni i spokojni...
Zaista? To je dobro. Za obojicu!
Izvoli. Mislim da je to čudno.
Uvek na kraju odluta u mislima.
Nije usredsređen.
I loše igra.
Izbacuje loptice napolje. U mrežu.
Možete li malo pratiti igru?
Ti čitaš novine. Ti sve vreme brbljaš!
Znaš koliko mu je to važno!
Zašto nisi borbeniji? Zar nikad ne želiš da pobediš?
Namerno si pustio Stefana da pobedi.
Ne, loše sam igrao.
Ne, ti igraš zato što uživaš u igri.
Ne igraš da bi pobedio.
To je zapravo svrha igre.
Ne misliš tako? -Ne.
Oko šest...
Izvinjavam se. Samo trenutak.
Otkud ti ovde? -Iznenađenje!
Sigurno? -Da.
Izvinjavam se.
Da... 600 primeraka.
Šta se dogodilo?
Poslali su izložbene kataloge na otpad!
Šta to znači?
Tamo recikliraju knjige!
Hvala Bogu!
Najlepše hvala.
Ne, mi ćemo doći. -Našli su ih? -Da.
lći ćeš po njih?
Moram da razgovaram s Paolom. -Shvatila sam!
Šta je?
Ne znam...
Andrea ti nije čudan u poslednje vreme?
Zašto?
Namerno je izgubio meč.
U njegovim godinama ne vole da gube.
U svakom slučaju, to ne smatram normalnim.
Nije ukrao taj kamen. Veruješ li u to?
Da, da.
Dva dana mi je sve savršeno išIo od ruke.
A onda sam u novinama videla reč polako.
Nisam mogla da odolim i tražila sam suprotnu reč.
Prelistala sam novine dok nisam našla reč brzo.
Do tada je prošIo više od pola sata.
Nisam mogla da stignem u samoposlugu do 16 h.
Nisam uspela.
Opet sam se dogovorila: sutra u ponoć.
Opet neuspeh.
Popila sam malo vode pre spavanja,
ali nisam sterilizovala čašu pa sam pila prljavu vodu.
Moram da počnem sve ispočetka.
Da opet postavim rok.
Moglo bi... -Slušajte, Rafaela!
Ovo mi je najlepši deo dana.
Popio sam čaj. Pri svesti sam.
Poslušajte me.
Teniske patike za fudbal, za travnate površine.
Kopačke za travu, teniske za biciklizam,
za košarku, tenis, za trčanje.
Teniske patike za odbojku.
Mnogo se dosađujete.
Bavite se nekim sportom.
Ne znate koliko je teško ovako živeti!
Imam odličnu zamisao. Znam šta ćemo.
Jer, i meni je dosadno koliko i vama.
Vidimo se u sredu?
Nisam sigurna da dovoljno sterilizujem posuđe.
Kad ga sterilizujem, ponovno se zamaže.
Onda moram sve ispočetka.
Moram da nađem bolje rešenje.
Prvo napred...
Škarice...
Fosberi udarac.
Udaraj jače!
Šta to radiš?
Pravim pitu od krompira.
Napisao si domaći zadatak? Već odavno.
Možeš li mi dodati prezlu?
Mama...
Ja sam uzeo kamen.
Ja i Lusijano. Nismo hteli da ga ukrademo.
Bila je šala.
Naš profesor je opsednut fosilima.
Hteli smo da mu vidimo izraz lica... Nismo hteli...
Bilo je to glupo.
Znači da je bio u pravu dečak koji vas je okrivio?
Hteli smo da ga vratimo, ali razbio se.
Pokušali smo da ga zalepimo, ali izgledalo je grozno.
Hteo sam da kažem tati juče kad smo bili u šetnji.
Ali, bilo nam je lepo. Bio je srećan...
To je bila šala... Stvarno.
Nikada me niste razumeli.
Nikada niste uspostavili sa mnom pravi kontakt.
Poslednji put sam ovde.
Već pet godina to govori.
Neće sad prestati.
Nikada ne znam šta osećate. Nije to stvar pristupa.
Vi ste jednostavno hladni.
Moj prethodni psihijatar nije bio tako suzdržan.
S njim sam nešto postigla.
Ova malodušnost nije ništa novo.
Pokušajmo da shvatimo šta se dogodilo i kako dalje.
Niste se čak ni uzrujali.
I vi znate da je gotovo. Niste vi krivi.
Jednostavno je: Vi niste psihijatar za mene.
Da, ne mogu više ništa da učinim za nju. Gotovo je.
Šta će učiniti? Otići kod drugog psihijatra?
Nisam uspeo.
Koliko je vremena ostalo do kraja?
Još minut...Za minut, sve će biti gotovo.
Sad se osećam bolje! Dakle...
Vidimo se u utorak. -U utorak.
Do viđenja! -Do viđenja.
Šta ćete raditi danas?
Da odemo u bioskop? -Može.
Šta ćete gledati?
U Alhambri se daje film o kom mi govore pacijenti.
Voleo bih da ga pogledam.
Problem je u tome
što su mi sve ispričali. Znam sve likove,
najvažnije scene. Ispričali su mi kraj.
Već 10 minuta pričam sa samim sobom!
Hoćemo li ujutru na trčanje?
Imam dogovor s prijateljima. -Prijatelji...
Idemo na trčanje, s mamom!
Može? -Važi!
Desetak kilometara, samo da se malo oznojimo.
Hajde...
Važi? -Važi.
Do luke i nazad.
Onda opet tamo
...i nazad. I još jednom.
Onda celom avenijom, važi?
Molim?
Oskare, kako ste?
Žao mi je.
Šta se dogodilo?
Trebalo je da se vidimo u utorak.
Možemo se videti sutra, ako želite.
Ponedeljak ujutru u osam.
Da.
Dobro.
Možete li mi ponoviti adresu?
U redu.
Vidimo se.
Do viđenja!
Šta je bilo?
Jedan moj pacijent nije dobro. Moram do njega.
Moraćemo da odložimo trčanje.
Zašto moraš odmah da ideš? -Stvarno mu je loše.
Ne znam kada ću se vratiti.
Živi van grada. U redu? -U redu.
Uzeću kola. Zdravo, deco. -Zdravo.
Pusti me!
Dobar dan, hvala što ste došli.
Jeste li teško našli?
Ne.
Trebalo je da dođem kod vas, ali mnogo mi je loše.
Molim vas, skinite jaknu.
Izvinite zbog nereda.
Nisam mogao da vam kažem preko telefona.
Trebalo je da čekam do utorka, ali bilo je hitno!
Šta se dogodilo?
Uradio sam neke analize i rentgen.
Pojavila mi se mrlja...
Šta su vam rekli?
Sumnjaju na rak pluća.
Nikad nisam pušio, u formi sam, živim u prirodi.
Tražio sam od vas da dođete u nedelju. Izvinite.
Ne brinite zbog toga. Dobro je što ste zvali.
Da, zabrinuti ste, ali dijagnoza nije potvrđena.
Morate da uradite još neke analize.
Da, ali ja već znam.
Siguran sam da je tumor.
Halo? Ima li koga?
Ja sam. Halo?
Jeste li kod kuće?
Paola, vraćam se kući.
Vidimo se uskoro. Zdravo, dušo.
Dobro veče. Šta se dogodilo?
Vaš sin... dogodila se nesreća...
Andrea... Šta se dogodilo?
lšli su da rone.
Kako je on?
Lusijano, šta se dogodilo?
Šta se dogodilo?
Kako je on? Kako je Andrea?
Moram da obavim nekoliko poziva.
U redu?
Telefonska sekretarica.
Valerio, Đovani ovde.
Hteo sam da ti ostavim poruku...
U bolnici sam.
Hteo sam...
Da ti kažem...
da...
Hteo sam da ti kažem...
Hteo sam da ti ostavim poruku.
Kada je rođen? -11. oktobra 19...
Dobro veče!
Zdravo, Mateo!
Doneli smo odeću.
Fabio je doneo i sendviče.
U redu...
Ovaj čovek mora da obuče Andreu. Dajte mu sve to.
11. oktobra?
11. oktobra 1983.
Zbogom, Andrea!
Zbogom!
Izvinite, možete li malo podići poklopac?
Hvala.
Mogu li da uđem?
Trenutak.
Donela sam ti doručak.
Hvala, Irena, nije trebalo.
Ustala sam... Odmah ću doći.
A tata?
U radnoj sobi je. Evo me.
Tata?
Juče sam bio srećan čitav dan
jer sam našao vašu poruku kad sam se vratio kući.
Znao sam da ću doći ovde.
Nemam ni sa kim drugim da razgovaram.
Ništa se ne događa u mom životu.
Ovde se osećam živim.
Najzad mogu da plačem.
Ranije nisam mogao.
Od toga mi je lakše.
Nije uvek tako.
Osećam se frustrirano posle nekih seansi.
Onda sebi kupim nešto iz neke radnje tamo dole.
Ali, danas je drugačije.
Danas samo želim da plačem.
Mogao bih da plačem čitav život.
Dobar dan.
Kako ste?
Uđite.
Hteo sam da dođem na sahranu.
Strašno mi je žao.
Hteo sam da budem tamo zbog vas.
Uzeo sam tri Apaurina da ne bih stvarao neprilike.
Kupio sam cveće, ali nisam mogao to da učinim.
Otišao sam u bioskop.
Tamo je bio taj tip... Prvo smo gledali pornić.
Onda smo se mazili, a zatim sam mu ja popušio.
Kasnije sam hteo još.
Našao sam kurvu na ulici.
Kresnuo sam je spreda i otpozadi.
Došao sam kući, Roberta je već spavala.
Isuviše je lepa. Zašto ne volim to s njom da radim?
Čini mi se da ste već na to odgovorili.
Na šta?
Imate osećaj da ništa ne zaslužujete.
Kad god vam se dogodi nešto lepo,
vi se uplašite...
Dobro, baš me briga za sve!
Uvek mi pričate isto!
Razgovarala si s Karlom? -Jesam.
I?
Dobro se snalazi sama.
Federiko i Ana Saracineli.
Oni su Lorenzovi roditelji, Andreinog druga iz škole.
Često je ovde dolazio. Sećaš se?
Kad misliš da se vratiš na posao?
Iduće nedelje...
Zdravo!
Zdravo, dušo!
Kako je bilo na treningu?
Dobro.
Kao i obično.
Igraš li u nedelju? -Naravno.
Razgovarala sam s prijateljima u školi.
I s Andreinim prijateljima.
Da...
Želela bih da se održi misa.
Pokušala sam da smislim nešto drugo,
ali to je najmanje tužno, zar ne? -Da.
Dobro.
U sredu nam je bila godišnjica,
i konačno sam mu rekla svoje opsesije.
Odonda nije više bilo dogovora niti pravila...
Završila sam s dogovorima!
Osećam se bolje,
ali bojim se da bih mogla da postanem šizofrenična
ako se tome previše odupirem.
Mislim da za to nema nikakve opasnosti.
Normalno je osećati teskobu.
Ovo je za vas veliki izazov.
Ne bih sada prestao.
Dobar dan.
Ovaj model je došao pre dva dana.
Koliko mu je vreme trajanja?
Zavisi.
Vi ste ronilac?
Ne, samo sam hteo da dobijem neke informacije.
Postoji li nešto čime se meri količina vazduha?
Da, merač za očitavanje pritiska. -Mogu da vidim?
Spojeno je na cev koja je pripojena na regulator.
A regulator?
To je ovo.
Je li merač pritiska precizan?
Rekao bih da jeste.
Šta je ovo crveno područje?
To je kao u automobilu. Puno je na 200 atmosfera.
Kad padne na 50, onda koristite rezervu.
I morate da izronite. -Tako bi bilo bolje.
Iskusan ronilac može ostati pod vodom još 10 minuta.
Ali, bolje je da izroni.
Naravno.
Hoćemo li ići na trčanje?
Onda sam išao na skener.
Baš kao što sam i mislio: imam tumor.
Započeo sam s hemoterapijom.
Moram da idem svakih 15 dana.
Kao ambulantni pacijent.
Možda vas zanima šta mislim o tome?
Da, šta mislite o tome?
Strah me je.
Ranije sam mogao samo da razmišljam o umiranju...
Sada se pitam hoću li preživeti.
Nemam srca to da kažem mojoj majci.
Pomisao da može ostati bez sina bila bi previše užasna.
Kakav sam ja idiot što to govorim vama!
Nema veze, nastavite.
Izvinite. -Ne brinite.
Tamo i nazad i onda celu aveniju...
Halo?
Dobar dan, Oskare, kako ste?
Žao mi je što to čujem.
Jasno mi je. Žao mi je.
Možemo da se dogovorimo za sutra.
Sutra ujutro u osam, ako vam odgovara.
Danas?
Danas ne bih mogao.
Vidimo se sutra u osam.
Dobro... do viđenja.
Razgovarala sam jutros s mamom. Pozdravlja te.
Kako je ona?
Htela je da dođe da nam malo pomogne.
Kada stiže?
Rekla sam joj da ne dolazi. Rasplakala se...
Hoćeš li ići kući? -Zbog čega?
Rekli smo da je dobro da nam nešto skrene misli.
Dobro veče. Jeste li odlučili?
Šta imate kao glavno jelo?
Supu od ječma, testeninu sa škampima, rezance s pečurkama.
Šta ćeš ti uzeti?
Testeninu.
I ja.
Glavno jelo ćemo kasnije? -Da.
Danas sam išao u prodavnicu ronilačke opreme.
Razgovarao sam s prodavcem.
Možda je Andrein merač bio pokvaren.
Zašto si išao?
Regulator se možda zaglavio pa je skinuo bocu.
To je sićušan deo.
Tri centimetra gume... I sve zavisi od toga!
Vazduh nije mogao da uđe!
Rekli su nam da je oprema bila u redu!
Gde je njegova boca?
Menjač je radio!
Andrea je otišao u spilju i izgubio se.
Ostao je bez vazduha dok je tražio izlaz.
Skinuo je bocu da bi brže izronio.
Andrea, sam u spilji.
To nema smisla...
A njegove izgrebane ruke i nokti?
Nema smisla, ali dogodilo se!
Zašto tapšete?
To je bio faul! Zvizni već jednom!
Nije faul!
Kako je ona?
Mislim da je dobro.
Šta će uraditi? -Ko?
Hoće li je suspendovati s prvenstva?
Već jesu, tokom igre.
Biće diskvalifikovana tri ili četiri utakmice.
Da razgovaram s njom?
U redu.
Ne želiš da razgovaraš?
Ništa.
Ne želi da razgovara.
Mi ne određujemo sastanke života.
Ali, oni koji ostaju,
pogotovo porodica i roditelji, pitaju se: Zašto?
Postoji samo jedan odgovor.
Bog je dogovorio ovaj sastanak.
Čak ni mi ne znamo zašto.
Sve što možemo učiniti je da se oslonimo na veru
da bismo preboleli nešto nama neshvatljivo.
Biblija kaže:
Da je gospodar znao kada će lopov doći,
ne bi ga ni opljačkali.
Isto tako, mi ne znamo kad će nas Gospod pozvati.
Telo Hristovo.
Telo Hristovo...
Pogledaj ovu šoljicu.
Okrnjena je.
Vaza je napukla. Okrenimo je.
U ovoj je kući sve napuklo i okrnjeno!
"Da je gospodar znao kad će doći lopov, ne bi ga orobili."
Lopov, gospodar... Kakva je to usrana rečenica?
To je samo rečenica. Zar je bitno?
Šta je ovo?
Šta to, bestraga, znači?! Šta je to?
Zašto je to važno?
Pogledaj ovu pepeljaru. Okrnjena je...
Sakrijmo je.
Moj omiljeni čajnik.
Razbili smo ga i zalepili.
Odlično smo to uradili. Ništa se ne vidi.
Ne vidi se da je razbijen.
Čak je i ovo razbijeno!
Posle terapije se ne osećam dobro, ali smiren sam.
Osim toga, važan je naš stav prema bolesti.
Često kažu da je psihičko stanje pacijenta
važno u lečenju.
Slažete li se s tim? -Ne.
Ne slažem se.
Teške bolesti mogu se lečiti i kada ste pasivni.
Čak i onda kada ne želite da živite.
Ali, ako će se loše završiti, onda će tako i biti.
I ako pacijent dobro reaguje i odupire se bolesti.
Čak i ako pacijent želi da živi pod svaku cenu.
To ja mislim.
Da sam se bar izvinio,
ali nisam mogao.
Stalno razmišljam o toj nedelji kad sam išao njemu.
Ne mogu više da ga viđam.
Uvek ću ga povezivati s Andreinom smrću.
Trebalo bi da mu kažeš šta osećaš.
Reci mu o svom problemu.
Reci mu da je sve zbrkano zbog mene.
U šta će se pretvoriti ova analiza?
Mislim da mu ne moram reći
šta mi se događa. To nije u redu.
Da, ali mislim da je to presudno za ovaj slučaj.
Zdravo!
Hej! Šta radiš ovde?
Hteo sam da dođem po tebe.
Zašto nisi otišla s drugima?
Htela sam da ubacim 10 koševa zaredom.
Deset zaredom!
Izgleda da danas nemam sreće.
Mama te je poslala?
Mama? Zašto?
Nećeš sad valjda početi da brineš za mene?
Kad god uđem u sobu, promenite temu razgovora.
Ponašaš se prirodno.
Zašto to kažeš?
Mateo i ja smo raskinuli.
Šta se dogodilo?
Ostavila sam ga. On nikada ne bi skupio hrabrost za to.
Više se ne viđate?
Ne, samo u školi.
Jednom me je otpratio do kuće.
Ali, to ne želim. Neprijatno mi je.
Ali, stalo mu je do tebe. -Nije! Ima osećaj da mora!
Žao mi je, ali zaista mi ne nedostaje.
Dragi Andrea!
moje pismo neće biti tako lepo kao tvoje.
Otišla sam u biblioteku.
Pročitala sam mnogo ljubavnih pisama poznatih ena
u nadi da ću jedno moći da prepišem.
Ali, te književnice te ne vole toliko kao ja.
Zato ću se radije izraziti svojim rečima.
Uskoro će me zvati na večeru,
ali prvo želim ovo da završim.
Stalno mislim na prošIo leto
i dan kada smo se upoznali.
Sećaš li se kad smo išli pred njega posle logorovanja?
Zašto nisam ništa primetila?
Nismo primetili ništa čudno. -Možda je trebalo?
Možda nije bilo važno. Nikada to nije spomenuo.
Šta je uopšte spominjao?
Ovde:
Videli smo se samo jednom,
ali to mi je bilo dosta da shvatim da si poseban.
Samo jedan dan!
Da, znam, pročitala sam, ali...
Ali, način na koji piše o Andrei...
Evo, u jednom trenutku ona kaže
da joj izgleda stidljiv, a on to uopšte nije.
Kad je on miran, ne osećaš se neprijatno.
Tako je.
Piše li adresa?
Na poleđini pisma.
Pitaću informacije da mi daju broj.
Možda bi bilo bolje pisati.
Zašto?
Zato što joj moramo reći.
Ona ne zna. Ona ne zna za Andreu.
To se dogodilo pre skoro mesec dana.
Bila je nedelja...
Draga Ariana...
Piše ti Andrein otac...
Moram ti reći nešto strašno...
Draga Ariana...
Da sad prestanemo?
Već si umoran?
Moji prijatelji me čekaju da idemo na ronjenje.
Čekaju te? -Da.
Ostanimo još malo zajedno, važi?
Možeš da ideš iduće nedelje, važi?
Važi. -Hajde.
Vama niko nije kriv.
Šta god da uradim, uvek nađete opravdanje.
Ali, uvek mora da se platiti cena!
Kako to mogu da odbijem?
Da vidimo.
Lepo je, dobro ti stoji.
Ide ti uz ten.
Je li zelena bila bolja?
Drugačija je. Obe su lepe.
Zašto ne bismo uzeli obe?
Probaću onu drugu još jednom.
Kancelarija je blizu kuće
tako da više ne idem kolima.
To nije dobro.
Samo sam tada slušao radio.
Đovani ti je rekao šta se dogodilo?
Neobična, ali lepa stvar.
Andrea je imao devojku. Nismo znali.
Napisala mu je pismo i...
Upoznali su se na logorovanju.
Nekoliko nedelja pre Andreove...
Ona je bila na odlasku, a on je tek stigao.
Zove se Ariana. Ariana je...
Želim da je upoznam.
Seća se svega od tog dana, čak i njegove odeće,
i pesme koja se čula u kafiću.
Mogu je zamisliti. Možda zbog toga što piše.
Želim da je upoznam.
Zašto si me ušutkivao?
Nije bilo tako.
Nije im uopšte bilo neprijatno.
Znam to. Samo sam te uhvatio za ruku.
Da ti budem blizu.
Ne! Hteo si da prestanem da govorim o Andrei!
Misliš da nešto gubimo ako pričamo drugima!
Žalim te.
Dobro.
Upoznala sam supruga kad sam imala 24 godine.
Bio je profesionalni vojnik.
Posle venčanja, preselili smo se u Rim.
Živeli smo u kasarni.
U kvartu su bile samo kasarne.
U grad bismo išli samo nedeljom, svečano obučeni.
Ponekad bi nas posetila žena muževljevog kolege.
Pitala bi me:
Razmišljate li o deci?
Obožavam decu.
Ali, nismo mogli imati svoje.
Izvinite.
Idem u krevet. A ti?
Evo me.
Nisam još napisao pismo Ariani.
Shvatila sam.
A da sam onog dana ostao... -To je pitanje?
Da nisam odjurio onom pacijentu kao idiot...
Da sam ostao...
Ionako bi otišao.
Da smo otišli zajedno na trčanje...
Pojeli bismo sladoled, pogledali film...
Đovani, molim te! Ne možeš vratiti vreme!
Baš to i želim. Da vratim vreme.
Da! Samo si ti važan!
Baš te briga za Andreu! Nisi joj još ni pisao.
Pokušao sam da joj pišem. Ne mogu.
Mislim da možda...
Baš me briga šta ti misliš!
Više to ne želim da slušam!
Dosta je, hvala.
Hvala.
Kako si?
Kako-tako.
Halo? Mogu li dobiti Arianu, molim vas?
Ariana?
Ovde Andreova mama. Andree Sermontija.
Dogodila mu se nesreća, u moru.
Mrtav je.
Ariana.
Voda mu je ušla u pluća...
Mogu ponovo da te nazovem...
Bilo bi nam jako drago da te upoznamo.
Znam da moraš u školu, mogli bismo da te posetimo.
Zašto ne?
Pustićemo da prođe neko vreme.
Razmisli o tome par dana...
Razumem.
Mnogo mi je žao, ali ako ti tako želiš...
Do viđenja, Ariana.
Dobro veče.
Sešću ovde danas.
Dobro.
Kako ste?
Kako su vaši?
Moja porodica?
Naravno, kako je moja porodica...
Dolazite već godinu i po.
Govorili ste o 200 knjiga, muzici, fudbalu...
Zašto menjate temu razgovora?
Zašto izbegavate svoje probleme?
Ja to ne radim. -Ne radite?
Bar ne poslednjih nekoliko nedelja.
Hteo sam da razgovaram s vama jer mi se dopadate.
Žao mi je, ali neću više dolaziti.
Više nećete dolaziti.
Niste baš originalni.
Uvek dođe trenutak kada pacijent kaže:
"Više neću doći. Ionako mi ništa ne pomaže."
Ne. Meni je mnogo pomoglo.
Ali, moja bolest promenila je stvari.
Mora mi biti bolje. Na to se moram usredsrediti.
Čak nisam hteo ni danas da dođem.
Hteo sam da vas nazovem ili vam pišem...
Ali, mislim da je bolje oprostiti se licem u lice.
I zahvaliti vam se na svemu.
Čuvajte se.
Neke pacijente ne slušam.
S drugima se previše zbližim.
Kao da sam u njihovoj koži.
Verovatno im baš sada ne pomažem mnogo.
Možda si se prebrzo vratio. -Nije to.
Više uopšte nisam objektivan.
Razgovarao si s nekim?
S Enrikom. -Šta je rekao?
Da ne brzam s odlukama. Da čekam.
Onda tako i uradi. -Čekanje mi neće pomoći.
Osim toga, odlučio sam.
Laknulo mi je, iako to nije lepo reći.
Ovako je bolje za sve.
A mi? Šta ćemo mi?
Ne znam. -Zar je toliko loše?
Nemojmo sada o tome.
Laku noć.
Ovo nisam očekivala.
Zaista mi je žao.
Smem li da pitam zašto?
Naravno da smete.
Dogodilo se mnogo toga. I...
Moj sin...
Više nisam u stanju to da radim. Jednostavno je.
Više ne mogu da radim.
Ako želite, mogu nekoga da vam preporučim.
Da nastavite terapiju.
Ne, hoću da pokušam bez terapije.
Kada ćete se vratiti na posao?
Ne znam hoću li se ikada vratiti.
Čekaću vas.
To će biti moj sledeći dogovor.
Šta ovo znači? Prvo me namamite,
sve mi ispričate i onda se oprostite?!
Nosite se!
Jebite se!
Osećam se užasno! Sve mi je gore i gore!
Gade, seronjo, prevarili ste me!
Dobićeš ti svoje!
Nije mi dobro, seronjo!
Nije mi dobro!
Žao mi je...
Zaista mi je žao...
Dobar dan. Kako ste? -Dobro, a vi?
Hoću da kupim poklon za prijatelja mog sina.
Sećate se mog sina?
Jako dobro. Često je dolazio.
Ne želim da kupim pogrešan poklon.
Vi se bolje od mene razumete u to
šta bi njegov vršnjak voleo da sluša.
Da vidim...
Malo sam pogledao okolo,
ali ne znam šta da odaberem.
Evo ga. Tu smo.
Ovo nije novo, ali jako je dobro.
Trebalo bi da mu se dopadne.
Ima li prevod stihova?
Nema.
Moj sin je znao da mi se ruga.
Rekao je da imam problema sa sluhom.
Zato što slušam isključivo italijansku muziku!
To je zapravo za njega.
Hteo sam da mu kupim poklon.
Želite li da čujete?
Da.
Dobro veče!
Ja sam Ariana.
Andreova prijateljica. Vi ste njegov otac?
Da.
Mogu li da uđem?
Naravno.
Pokušala sam da zovem, ali niko se nije javljao.
Htela sam da pozdravim vašu suprugu.
Zato što me je ona pozvala i...
Na žalost, Paola trenutno nije ovde.
Zdravo! Nisam te ni pozdravio kako treba.
Trebala bi uskoro da stigne.
Još malo? -Ne, hvala.
Sigurno? -Da.
Paola će brzo doći. Nazvaćemo je ako hoćeš.
Nema potrebe.
Dobro.
Izvinite što sam htela da vidim Andreovu sobu.
Zamislila sam u glavi kako izgleda.
Andreova soba?
Imam neke slike koje je on snimio.
Imaš ih ovde?
Da.
On ih je načinio? -Da.
Hteo je da mi pokaže svoju sobu.
Ova je smešna, zar ne?
Ova devojka...
Koja devojka?
Ariana.
Andreova prijateljica.
Zašto je ovde?
U gradu je, svratila je da te pozdravi. Čeka te.
Ali, ja...
Unutra je.
Žao mi je zbog onog preko telefona.
Nisam znala.
Kad ste mi rekli za Andreu... -Ne brini.
Ariana...
Drugačije sam vas zamišljala. -Ne znam...
Da sam lepša?
Ne, samo drugačija. Glas preko telefona...
Kosa mi je bila duža.
Mama kaže da mi je bolje stajala.
Umorna si? -Nisam, hvala.
Hoćeš da se istuširaš?
Da izađemo na večeru ili da jedemo ovde?
Izaći ćemo.
Moraću brzo da idem.
Zašto?
Možeš da spavaš ovde ako hoćeš.
Zapravo... Imam prijatelja
koji me dole čeka.
Zajedno stopiramo.
A šta kažu tvoji na to?
Otac je protiv toga.
Mama me je samo molila da je zovem svako veče.
Prvi put stopiram.
Stefano kaže da do sutra možemo biti u Francuskoj.
Ako Stefano tako kaže...
Do viđenja! -Srećan put!
Do viđenja. Hvala.
Volela bih opet da te vidim.
I ja vas.
Do viđenja.
Zdravo!
Ovo mi liči na veću stanicu.
Sigurno će neko naići.
Koliko je sati?
Nije tako kasno...
Odvešćemo vas do izlaza za Đenovu.
O, ne...
Pomoći će vam, zar ne?
Hoće...
Hvala vam.
Da, pomoći će vam.
Ali... -Da, prošli smo ga.
Pogledaj ih kako spavaju.
Ne možemo ih sada buditi.
Duboko spavaju!
Samo što nismo stigli.
Nemoj i ti da zaspiš.
Održavajmo jedno drugo budnima.
Gde smo to mi?
Gde si nas to doveo? -Dobro jutro!
Večeras imam trening!
Imam utakmicu u nedelju!
Šta je tako smešno?
Draga je, zar ne?
I on je, zar ne?
Da, i on je.
Sladak je.
Idu u istu školu, ali on deluje starije.
Da, Ariana je dve godine mlađa.
Paola...
Misliš da se zabavljaju?
Ne, nemoj ništa da kažeš.
Do viđenja! -Do viđenja i hvala!
Hvala na svemu.
Pisaću vam kad stignemo.
Srećan put! -Do viđenja...